Debat+avortament

Debat aristotèlic sobre l'avortament. Expressa la teva opinió! L'avortament és la **interrupció de l'embaràs** o l'**expulsió del fetus** quan aquest encara no és viable. És qüestió ètica i problema legal quan, de forma voluntària, s'interromp un embaràs no desitjat. Difícilment es pot negar el **caràcter traumàtic** de l'avortament i els riscos que comporta per a la mare. Però tampoc es pot negar que són moltes les dones que **prefereixen l'avortament** a la continuïtat de l'embaràs. Al llarg de la història, les dones **han pagat un preu molt alt** per l'absència de mètodes anticonceptius i d'un avortament legal i segur; sovint han estat forçades, i encara és així en molts països del Tercer Món, a tenir molts fills en períodes curts de temps, provocant el seu debilitament físic i mort encara joves. L'avortament és una qüestió ben polèmica perquè implica **un conflicte bàsic de drets o valors positius**: l'autonomia i llibertat de la mare i el dret de la vida que està en gestació. Els **tres supòsits o circumstàncies en les quals es despenalitza** l'avortament són:
 * 1) Que l'embaràs suposi un greu perill per a la vida o per la salut física o psíquica de la dona embarassada.
 * 2) Que l'embaràs sigui conseqüència d'una violació.
 * 3) Que es suposi que el fetus haurà de néixer amb greus tares físiques o psíquiques.

//__ Nova proposta __// La ministra d'Igualtat, [|Bibiana Aído], ha anunciat que el govern prepara una nova llei de l'avortament que vetllarà per la seguretat jurídica de dones i metges que el practiquen i l’equitat territorial.
 * __ L’avortament __**

Ho va fer després de la [|constitució del comitè d’experts sobre la interrupció voluntària de l’embaràs], que serà l'encarregada de fer una proposta que remetrà al parlament espanyol el primer semestre de l'any 2009.

La ministra, Bibiana Aido, va explicar que el comitè format per juristes i metges, compararà i estudiarà les lleis vigents en altres països, i que la futura llei incorporarà el millor d’aquestes lleis.

Com molt bé diu [|Nacho Escolar], vivim en un país molt hipòcrita, i en aquesta qüestió moltes persones volen poder practicar l’avortament de forma lliure si ho necessiten, però [|alguns sectors] no volen que es reguli així.

Nosaltres complim el [|programa socialista respecte a l’avortament], que apostava per promoure un debat sobre la llei, per fer els canvis que assegurin la protecció i la voluntat de les dones. //__ Estàs d’acord amb l’avortament? Perquè? __// Personalment estic a favor de l’avortament ja que crec que si tinc un fill que no desitjo ja sigui perquè ha estat un embaràs no desitjat o perquè aquest fill ha nascut amb algun tipus de discapacitat, que crec que no podria sostenir, doncs jo crec que puc tindre la llibertat juntament amb la parella de poder avortar aquell embaràs sense cap tipus de problema jurídic. Per tant i com estic a favor de l’avortament, estic en una opinió oposada a Aristòtil, ja que ell creu que quan un nadó porta un temps molt petit de vida dins del cós de la mare, aquest ha de néixer ja que es una persona humana en potència. // Aristòtil diu : L’avortament és immoral. //

-Toni Palau

La meva opinió sobre l'avortament coincideix amb la de molta gent de la classe i és que la dona té quasibé total llibertat per decidir quan li convé o no avortar. La seva llibertat només està influida una mica per l'opinió de l'home, ja que és ell qui també adoptarà responsabilitats si finalment neix en nen/a. No crec que sigui cap violcaió moral ni ètica com moltes religions poden creure.` Per tant, per mi, que cada dona faci el que vulgui amb els seus fills. apa
 * __Maria Ferrés:__**


 * QUIM ALFONSO**

Personalment estic a favor de l'avortament, no és lògic que un matrimoni tingui un fill/a quan realment no el desitja. Però penso que passa a ser un càrrec de consciencia força gran tan per l`home com per la dona. De tota manera, la companya anterior, diu que la llibertat de decisió és de la dona encara que també hi influeix una mica la de l'home ja que sovint, quan es tracta d'aquests temes la opinió masculina normalment és marginada i passiva i penso que seria positiu que la decisió final la tractéssin els dos membres per igual, sense diferències.


 * __PAULA ANTONELL MAS__**

La meva opinió es a favor de l'abortament, ja que com han dit els meus companys no és normal tenir un fill no desitjat, o que hagi de viure en unes males condicions de vida. També estic a favor del que ha dit la Maria, de que les dones han de tenir llibertat per decidir si ha d'avortar o l'ha de tenir, encara que també hem de tenir en compte que els homes també influiràn en aquesta opinió(entre els dos hauràn d'arrivar a una conclusió, encara que finalment qui decidirà que fer serà la dona, perquè es el seu cos).


 * __Nídia Sanz Martín.__**

Aristòtil introdueix la Teoria de l'ésser en acte i l'ésser en potència. Dient que tot ésser es troba en acte(fetus) i alhora en potència de canviar cap a un altre estat(nadó). El que fa que l'ésser passi de l’acte a la potència és la causa. En trobem quatre (material, eficient, formal i la final), però la més important és la final, ja que ens diu la finalitat per la qual l'ésser és. Per tant, relacionant-ho amb el tema de l'avortament, estic en contra d'aquesta teoria ja que si tot ésser que passa d'acte a potència ha de tenir una causa final veiem que aquí no és així perquè si una dona vol avortar per la raó que sigui (violació, és massa jove, embaràs no desitjat, el fetus té problemes,...entre d'altres) aquesta causa final no existiria, ja que seguint aquesta teoria hauria de tenir el fill, (perquè és una nadó en potència i per tant arribarà a ser-ho), i per tant seria més una obligació, que no un desig de voler-lo tenir. En conclusió, igual que els meus companys estic a favor de l’avortament, ja que si realment no vols tenir un fill per els motius "x", has de poder avortar. En quant a qui ha de prendre la decisió, com diu la Paula han de ser els dos membres de la parella, tot i que finalment la que ho decideixi sigui la dona, també haura tingut en compte l'opinió del seu marit.

Estic completament d'acrod amb el que ha dit la Paula. Penso que la decisió d'avortar ha d'incloure a la parella en conjunt, doncs la dona posa el cos però l'home "l'essència". Maria, ho sento per tu pèro opino que l'home ha de tenir més rellevància en l'elecció sobre el futur fill encara que, com diu la Paula, ha d'escollir definitivament la dona. Ella és qui el durà i qui gaudirà o en patirà les conseqüències i per l'home també hauria de ser així, encara que ja sabem la falta de responsabilitat i maduresa en alguns. Per tant, el fill haurà de néixer com a elecció de la dona, abans meditada i presa en consideració del que vol l'home. psd: quim no diguis coses que no són. Els homes no estan marginats en aquest tema i les seves decicions. Si sabessis quantes dones han avortat pel simple fet que el marit o parella no volien tenir un fill! A vegades, fins i tot per pur egoisme.
 * Clara Pera:**


 * __POL PEREZ:__**

Estic a favor de l’avortament com a solució d’algun problema espontani o d’alguna complicació que pugui sorgir. Tenir un fill no desitjat no ha de ser fàcil en cap dels aspectes, i aquest és el motiu pel qual estic a favor de l’avortament. A vegades però, es pren l’avortament com a solució fàcil i molts dels embarassos no desitjats passen a partir de no pensar bé les coses abans de fer-les. En relació a qui té la última paraula, crec que és la dona peró no penso que ho hagi de decidir sola. Estar clar que qui haura de tenir el fill és ella però com totes les coses s’han de parlar i abans de decidir si tenir-lo o no s’ha d’analitzar cada cas, perquè cap és igual. També és molt important l’edat en què pugi passar. Estar clar que si la dona és molt jove tindrà un pès molt més important en la decisió final, però si ja no és tan jove i tant l’home com la dona tenen recurssos per afrontar-ho crec que la cosa s’equilibra més, tot i que segueixo pensan que no s’arribaria a igualar. ROCKO HERNANDO MARISTANY: Estic a favor de l'avortament en casos d'embarasos no esperats o de problemes majors com podria ser el cas d violacions per exemple o de malformacions del fetus. Tot i això, es poden evitar els embarassos no desitjats sense la necessitar d'esperar a avortar, gracies a tots els tipus d'anticonceptius existens avui en dia. El tema d'avortar penso que l'han de decidir l'home i la dona, i no tant sols la mare com defensen algunes, perquè sense un ni altre el fill no existiria, per tant, els dos han de influir en la decisió de tenir el fill o no. L'avortament és una bona solucio.

Marina Muñoz: Sí a l'abortament! En això crec que tots pensem el mateix.Jo estic en contra de tots aquells que diuen que el fetus és una persona i com a tal té dret a viure. Primer de tot, no està viu ja que el terme **vida** es troba definit com l'estat intermig entre el [|naixement] i la [|mort], per tant tamoc pot decidir per ell sol, no es una persona, no te coneixement i no pot raonar, i el seus responsables són els que estàn més involucrats ( en aquest cas l'home i la dona ). Per tant, si el fetus es condemnat a una vida desgraciada ( ja sigui el cas d'uns pares que no el volen, o sigui el cas d'alguna malatia com el sindrome de down ) penso que l'abortament és una de les millors opcions. Per l'altre banda, un atre part important és prendre la decisió, coincideixo amb el que ha dit la Paula i la Clara sobre que l'home també té un pes important, i la dona ha de valorar la seva opinió, però qui finalment acabarà decidint sempre sempre sempre penso que hauría de ser la dona ( en funció del que prèviament han parlat ) No estic d'acord amb el Quim, de que els homes estàn marginats, però s'ha d'entendre que són postures molt diferents la del home i la de la dona. Marina Muñoz, tv3, Vilassar de Dalt.

 LAIA BERTRAN: Jo també estic a favor de l'avortament però no puc donar arguments nous perquè penso igual que la majoria. Crec que l'home té opinió, òbviament, però no hem d'oblidar que la seva aportació física és molt menor. Vist que totes les opinions (menys la del Quim) són semblants, proposo donar la vostra opinió sobre la legislació de l'avortament a Espanya. Aquesta llei només contempla l'avortament en tres casos: per violació, per defectes físics del fetus o per perill de la salut física o mental de la mare. Els dos primers es poden dur a terme entre les 12 i les 22 setmanes respectivament, mentre que l'última no té límit. Podem pensar que aquestes tres condicions són justes i que la resta de situacions són fruit de la irresponsabilitat de la parella; que és immoral o innecessari avortar sense complir cap d'aquestes condicions però la nostra llei no contempla els casos que es dignostiquen tard i limita la decisió de la dona (o parella) perquè es necessita el consentiment d'un metge per avortar. Hi ha embarassos no desitjats que no tenen res a veure amb aquestes condicions. No hauria de ser l'Estat qui decideixi si un avortament es pot dur a terme o no basant-se en uns principis morals i ètics tan desfasats. A Holanda, per exemple, es pot avortar sense restriccions fins les 24 setmanes de l'embaràs.

__**JÚLIA RUBIO**__ Jo us contradiré a tots: No estic d'acord amb l'avortament. Ara posem criteris i terminis: No crec que es pugui eliminar una vida així com així, sense que no caigui cap responsabilitat sobre ningú. Igual que si un marit mata a la seva dona, o un treballador al seu cap, o un qualsevol al seu igual, es tracta d'un __assassinat__, i se'l acusa i se li fa pagar. Doncs crec que és la mateixa situació, en un cas amb una persona madura o desenvolupada i en l'altra en una persona creixent. No començem a ser persones quan naixem, jo penso que som persones tan bon punt tenim la primera cel·lula. Tot aquest debat esdevé a partir de les lleis, ja que no consideren persona al fetus fins que no és un nounat, per què? Perquè pot morir abans de nèixer? Perquè pot morir durant el part? Doncs, quins motius! També pot morir una vegada nascut, amb 5, 30 o 60 anys. Tot i que s'està formant, una persona ja és persona des de que es crea, segons la meva opinió. Durant l'infància o l'adolescència també creixem i ens desenvolupem i __estem considerats persones__. Pel simple motiu que estem dins el ventre matern no tenim dret a ser persones?

Crec que tinc aquesta opinió perquè el tema, no de l'avortament però si de la pèrdua d'una vida creant-se, m'ha afectat directament. La meva mare va perdre dues bessones quan faltaven 3 o 4 mesos perquè naixessin, i tot i que mai van veure la llum i mai van ser inscrites a cap registre, jo sempre les he considerat les meves germanes, és a dir, __**PERSONES**__.

En casos excepcionals considero que no és una mala idea l'avortament, però d'un principi jo defenso el dret a viure de tothom.

NÚRIA SUBIRÀ: Com la majoria de la classe estic a favor de l'avortament quan tenir el nen pot posar en perill la vida de la dona. També penso que s’ha d’anar amb molta precaució per no tenir un nen no desitjat i, en el cas que no sigui així, crec que s’ha de portar a terme l’avortament si les condicions de vida no són favorables ni pel nadó ni per la família. La decisió final crec que l’ha de determinar la dona, ja que és ella la que patirà tot el procés. Tot i que sempre s’ha de present i valorar l’opinió de la parella. __XAVI CRIADO__ Estic a favor de l’abortament en diversos casos: - En un embaràs no desitjat, si la persona no és capaç de donar-la en adopció, perquè crec que ha de ser molt dur, estic a favor d’una interrupció de l’embaràs. - En cas de violació també. - O si existeix perill per a la mare, també crec que és aconsellable abortar. - …

D’acord amb la majoria de nois de la classe, crec que l’home té el mateix dret a decidir que la dona, però sempre l’última paraula la té ella, ja que és el seu cos al cap i a la fi.

SARA CAÑAS: Hi haurà molta gent a favor o en contra de l'avortament, però és cert que perquè no hi hagin conflictes (que sempre n'hi han) s'ha d'establir una llei. Aquesta, no contentarà tothom, però sí intentarà beneficiar tant uns com els altres. A España, tal i com explica la Laia, només es pot avortar en tres casos concrets. És clar, no tothom hi està d'acord. Uns ampliarien els casos, els altres treurien la llei. Jo, personalment, estic bastant d'acord amb la llei d'España. La dona (que en aquest cas és la més implicada) hauria de tenir la total llibertat per decidir si tenir o no un fill, per tant en cas de violació, no és decisió seva. I clar està també que si perilla la vida de la dona o que la criatura tingui una greu malaltia o un defecte físic que impedeixi seguir una vida normal tan a ella com als pares, també estic totalment d'acord amb l'avortament. Ara, això sí, si la dona queda embarassada per no precaució, no crec que sigui correcte un avortament. Ara bé, sí que ampliaria la llei de manera que totes les dones que s'hagin quedat embarassades i que sí que havien pres precaució (perquè el anticonceptiu no ha funcionat com ho hauria d'haver fet) haurien de tenir el dret d'avortament. Clar que sí entressim dins d'aquestes circumstàncies l'esglèsia si posaria pel mig i això és un altre assumpte... De totes maneres crec que la decisió de tenir un fill és molt important i s'ha d'estar preparat per afrontar-ho. També crec que és una decisió que s'ha de prendre en parella, perquè aquestes coses, ja ho diuen, són entre dos. (He afegit un article d'opinió que vaig llegir al diari ADN, he creat una nova pàg.)
 * __ ELISABETH RIERA __**

Com gairebé tots, estic a favor de l’avortament. Em sembla una opció que ha de tenir la dona en qualsevol circumstància de la vida. Està clar que moralment pot ser vista d’una manera o altra (mes o menys correcte) segons el moment en el que es visqui. Tothom coincidirà en què en el suposat cas d’una violació d’una menor, recórrer a un avortament seria una decisió lògica i acceptable (menys els aristotèlics, que afirmen l’existència d’un ésser en potència). Però i si és un embaràs no desitjat? Penso que en qualsevol circumstància la dona ha de poder tenir aquest dret (sabent les conseqüències psicològiques que pot causar-li, com el càrrec de consciència). Contràriament al que diu el Quim, no trobo que la opinió de l’home es margini en alguns casos, simplement el sexe masculí ha d’acceptar que el càrrec físic és 100% de la dona, que porta el fetus dins seu. En canvi, els homes s’ho miren des de fora, i com és així, a la decisió també s’han d’estar en un segon pla. Vull deixar clar que l’opinió de l’home és important, però fins a un cert punt, no es pot comparar amb l’opinió de la dona. M’agradaria aclarir-ho amb un exemple: suposem que com a dones volem avortar d’un embaràs no desitjat, sobretot en aquesta edat, en la qual no estem preparades socialment (no dic psicològicament, que s’hi pot estar més o menys), però no podríem tenir recursos per a mantenir pel nostre compte al nadó o per independitzar-nos en plena situació d’estudiant (és a dir, hauríem de canviar la nostre vida radicalment), parlo generalment, perquè segur que hi han casos puntuals (com en totes les situacions en les que podem trobar-nos). Continuant amb l’exemple, l’home desitja el fill, ja que també ha posat de la seva part. Aleshores què passa? Si tinguéssim el fill em semblaria una situació masclista, si més no, perquè no el voldríem tenir i ens veuríem forçades a fer-ho. Els homes han d’acceptar que la situació és la que hi ha, el fet de ser dones al néixer ens dóna la possibilitat de sentir el què és donar vida a una altre persona, però...i si és un error?o no és el moment? O milers de coses que poden condicionar-nos la opinió com a dones...Em sembla molt més correcte avortar que tenir un fill perquè si, que te’l cuidin els “papes” i no puguis mantenir-lo o donar-li tot allò que necessiti. Contràriament si la dona volgués i l’home no, aquest hauria d’acceptar la decisió de la dona i respectar-la, de manera que donés suport al que seria el seu fill(no només econòmicament, com es coneix moltes vegades. Els nens necessiten estimació i em sembla que en la societat en la que estem això encara no es pot comprar amb diners). Està clar que l’home per a mi, està en un “segon lloc”, la seva opinió és important, està clar, però la decisió final ha de ser de la dona, si fos de l’home em semblaria un fet antinatural. També afirmo que si fos home segurament ho viuria d’una altra manera i em seria molt més fàcil entendre aquesta opinió “marginada” de la què es parla (sembla que es compensa posant al fill el cognom del pare, un altre tema a parlar: Per què no portem el cognom de la nostra mare??? En aquest cas, com a dones, també hauríem de dir que la dona queda en un segon lloc, i per tant, marginada????). Però sent dona havia de reivindicar els drets que hauríem de tenir sempre(sempre que l’embaràs no és desenvolupi més del compte, vull dir, per exemple, un fetus de 3 mesos, que ja seria un nadó. La decisió s’ha de prendre aviat i no deixar pas al desenvolupament d’aquestes cèl·lules que es van formant). Això si, la situació perfecte seria arribar a un acord entre les dues persones responsables i més quan es tracta d’un fet tant important com aquest.


 * __JENNIFER ALVAREZ:__**

Jo, com la majoria de la classe, també penso que l'avortament és, en certa manera, bó. Penso això perquè encara que com diu la Julia és un assasinat (per mi no ho és perquè, a contrari d'ella, per mi una persona no es persona fins que té forma, cos, cervell..) igualment estas "matant" a un esser, que pel meu punt de vista, encara no és. Per tant per mi no es un assasinat. He dit en certa manera, perquè és un metode del que no es pot ni abusar, ni aprofitar, des del meu punt de vista només es pot utilitzar en situacions importants, com per exemple pot ser: -un embaràs no desitjat en el que si que s'han utilitzat metodes anticonceptius pero pel que sigui han fallat -un embaràs no desitjat d'una parella jove, ja que pel meu punt de vista, crec que la gent jove som bastant irresponsable en el tema dels anticonceptius (hi ha de tot), penso que potser hi ha gent molt jove (12, 13 anys..) que es creu molt madur i molt responsable per tenir relacions sexuals, i després en canvi l'unic que són es uns irresponsables amb els metodes anticonceptius. -un embaras d'un nen amb malformacions o amb algun tipus de malalties, i això no es perquè sigui una egoista, perquè si a mi em pasès aixo, jo (i la meva parella, espero) cuidariem del nen com si fos un nen sense cap malaltia, pero qui cuidaria d'aquest nen quan nosaltres no estiguem? perquè penso que per molt que estimis a aquest nen (des del punt de vista d'un familiar) quedarte amb ell ha de ser un pal, ja que et cambia molt la vida, per algu que tu no has decidit. En general, penso que l'avortament esta bè en certa mesura, com he dit abans, i que aquests arguments de que el nen és una persona des de que es una cel·lula, i que tots som fills de Déu, siguis una cel·lula, una persona o el que sigui (el típic argument de l'esglesia), només són arguments que estan en contra i busquen una manera sentimental (es a dir, per fer una mica de pena) per justificar el seu punt de vista, i aqui us deixu un enllaç d'una carta "d'un nen avortat": []


 * CARLA GONZALEZ**

Com la majoria de la gent, estic d'acord amb l'avortament, però alhora també estic d'acord amb la Júlia ja que penso que aquest fet es treure-li la vida a algú, encara que no t'estimis a lo que portes dins teu o encara que no l'hagis conegut en persona, però al saber que ho podries haver fet i degut a una decisió teva i de la teva parella (però majoritariament de la dona) no ho faràs, comporta un càrrec de conciència molt gran. Per tant crec que l'avortament només s'hauria de donar en casos extrems, com en una violació, el perill de perdre la vida de la mare... L'altre dia per les notícies vaig sentir que volien posar que l'avortament fos "legal" a partir dels 16 anys d'edat, és a dir, que a partir de els 16 anys una noia pogués decidir per si sola si abortar o no. Penso que tampoc s'ha d'arribar aquest extrem, per una part perquè la noia, o nena, no es capaç en aquella edat de afrontar una situació tant forta com la de un avortament, encara que tinguis el recolzament de la teva parella o els amics/gues, però en aquella situació i amb aquella edat es necessiten als pares. I per un altre part crec que una noia de 16 anys el primer que faria seria comentar-ho als seus pares, encara que li faci por, però sap que en el fons es el millor, i els que millor l'ajudaran, i si els pares ho saben, ja poden donar el consentiment de que la seva filla pot abortar. Per tant crec que no fa falta aquesta nova llei.