descartes

EQUIP 1 : KIM ALFONSO, TONI PALAU, POL PÉREZ Com en el nostre text, només cal trobar algun fet cert i indubtable que faci que la Terra ja no sigui el centre de l’univers. ||  Arquimedes, per fer sortir la Terra del seu lloc i traslladar-la  a un altre, només demanava un punt que fos ferm i immòbil:   així podré concebre grans esperances si sóc prou afortunat  per trobar només una cosa que sigui certa i indubtable. ||  || ||  ||
 * **__Línia__** || **__Tesis__** || **__Comentari__** || **__Text__** ||
 * 20-25 || EL DUBTE || Posa en dubte totes les coses apreses en etapes anteriors per tal de trobar una base fiable. Diu que mitjançant la solitud que va trobar a Holanda (Balzac) verificarà els conceptes apresos. || HE alliberat el meu esperit de tota MENA de preocupacions, de manera que, sortosament, sense sentir-me turmentat per cap passió i havent trobat un descans segur en una tranquil·la solitud, em dedicaré seriosament i amb llibertat a destruir en general totes les meves antigues opinions ||
 * 38-42 || La fiabilitat dels sentits || Els sentits ens mostren coses, objectes i situacions que no havíem viscut, la majoria són reals i vertaderes però si algun cop falla, no te n’has de fiar sempre. || Tot el que he rebut fins ara com a més ert i més segur, ho he après dels sentits o pels sentits ; ara bé, he experimentat, de vegades que els sentits m’enganyaven, i és prudent no fiar-se mai completament dels qui han enganyat una vegada. ||
 * 78, 84-87 || El símil dels somnis amb la realitat. || Els somnis són tot allò que ens allibera del món en que vivim, són representacions de coses i objectes que tenen una base existent i real. || Tot i Això, cal si més no, reconèixer que les coses que ens són representades en els somnis són com quadres i pintures que només poden ser formades a imatge d’alguna cosa real i veritable. ||
 * 99-100 103-107 || Símil imaginació-existència. || La imaginació que pròpiament creem són fets que tenen una base real. A partir d’algun tret que ja coneixem, imaginem tot un cúmul de circumstàncies que poden, o no, ser reals. || Cal necessàriament reconèixer, de totes maneres que n’hi ha d’altres que encara més simples i més universals que són certes i existeixen de la barreja de les quals ni més ni menys que de la d’alguns colors veritables, es formen totes aquestes imatges de les coses que resideixen en el nostre pensament, siguin vertaderes i reals, o fingides i fantàstiques. ||
 * 114-115, 117-120 || Les ciències empíriques. || No hi ha raons per dubtar de les matemàtiques més simples, clares i distintes per tan, caldrà trobar noves raons. || La física, l’astronomia, la medicina, i totes les altres ciències que depenen de la consideració de coses compostes, són força dubtoses i incertes, però que l’aritmètica, la geometria tracten de coses molt simples i generals, però són certes i indubtables. ||
 * 138-142 ||  Com saber amb certesa si una cosa és clara.   || No podem saber amb certesa, dins de l’àmbit de les matemàtiques, si una cosa es certa, només ho sabem perquè hi ha hagut algú que ho ha fet i s’ha generalitzat. ||  Com   puc saber si Déu no fa que m’enganyi cada vegada que faig la   suma de 2 més 3, o quan enumero els costats d’un quadrat o   quan jutjo coses encara més fàcils, si és que se’n poden imaginar  de més fàcils? ||
 * <span style="font-size: 10pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: ES; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: EN-US; mso-bidi-language: AR-SA;">176-180 || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;"> <span style="font-size: 10pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: EN-US; mso-bidi-language: AR-SA;">Els dubtes poden arribar a ser acceptats. || <span style="font-size: 10pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: EN-US; mso-bidi-language: AR-SA;">Acceptem els dubtes ja que hi ha més raons per acceptar-les que no pas per negar-les, i per tant, no podem negar un dubte si no estem del tot segurs. || <span style="font-size: 10pt; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: ES; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;"> Mai no perdré el costum d’obeir-les  <span style="font-size: 10pt; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: ES; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;"> i de confiar-hi mentre les consideri tal com efectivament són,  <span style="font-size: 10pt; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: ES; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;"> és a dir, en certa manera dubtoses, com acabo de demostrar,  <span style="font-size: 10pt; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: ES; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;"> i tanmateix, molt probables, de tal manera que hi ha més raó  <span style="font-size: 10pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">per creure-les que no pas per negar-les. ||
 * <span style="font-size: 10pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: ES; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: EN-US; mso-bidi-language: AR-SA;">213-217 || <span style="font-size: 10pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: EN-US; mso-bidi-language: AR-SA;">Hi han dificultats per mantenir-se en el dubte. || <span style="font-size: 10pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: EN-US; mso-bidi-language: AR-SA;">És difícil que una persona estigui en dubte un llarg període de temps, ja que aquests períodes solen ser curts com és el cas d’un esclau que somia en la seva llibertat, però quan es desperta es dona compte que se li serà impossible. || <span style="font-size: 10pt; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: ES; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;"> Com l’esclau que gaudeix en el somni d’una llibertat <span style="font-size: 10pt; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: ES; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;"> imaginària, en el moment en què comença a sospitar que  <span style="font-size: 10pt; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: ES; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;"> la seva llibertat no és més que un somni, tem despertar-se,  <span style="font-size: 10pt; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: ES; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;"> i conspira amb aquestes agradables il·lusions per tal de ser  <span style="font-size: 10pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">més llargament enganyat. ||
 * <span style="font-size: 10pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: ES; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: EN-US; mso-bidi-language: AR-SA;">240-244 || <span style="font-size: 10pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: EN-US; mso-bidi-language: AR-SA;">Necessitat de trobar algun argument del tot cert i indubtable || <span style="font-size: 10pt; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;"> Cal trobar algun fet que sigui del tot cert i anul·li, per tant, un altre.
 * || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: EN-US; mso-bidi-language: AR-SA;">
 * || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-fareast-language: EN-US; mso-bidi-language: AR-SA;">

Línia 265 – 275 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;"> El dubte cartesià. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Descartes desitja trobar una cosa que sigui i indubtable. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;">És el dubte de trobar veritats absolutes i indubtables a partir de que Descartes diu que no és possible dubtar del dubte mateix. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA;">No hi ha, doncs, cap dubte que si m’enganya és perquè sóc; i, ja em pot enganyar tant com vulgui, que mai no podrà fer que jo no sigui res, mentre jo pensi que sóc alguna cosa. De manera que, després de pensar-ho bé i examinar-ho tot amb molt de compte, finalment cal concloure i donar per cert que la proposició //<span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Italic; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 11.0pt;">jo sóc, jo existeixo //<span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA;">és necessàriament vertadera, cada vegada que la pronuncio o la <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA;">concebo en el meu esperit. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Línia 280 – 295 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Definició de l’home com a animal racional. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Els filòsofs escolàstics defineixen l’home pel gènere (animal) i la diferencia específica (racional). <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA;">Sense dificultat, em pensava que era un home. Però, què és un home? Puc dir que és un animal racional? No, certament, ja que després em caldria esbrinar què és un animal i què és racional; i així una sola qüestió ens portaria irremeiablement a una infinitat d’altres qüestions més difícils i enutjoses; i no voldria pas malgastar el poc temps i el lleure que em resten dedicant-los a aclarir semblants dificultats. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Línia 300 – 320 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Concepció materialista de l’ànima. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Descartes examina el dubte metòdic que té com a funció separar l’esperit dels sentits. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA;">Considerava, primerament, que tenia una cara, mans, braços i tota aquesta màquina d’ossos i carn, tal com apareix en un cadàver, la qual designava amb el nom de cos. A més a més, m’adonava que em nodria, que caminava, que sentia i que pensava, i atribuïa totes aquestes accions a l’ànima, però no em parava gens a pensar què era aquesta ànima, o bé, si m’hi aturava, imaginava que era alguna cosa extremadament rara i subtil, com ara un vent, una fl ama o un aire molt penetrant inserit i difós en les meves parts més grolleres. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Línia 325 - 345 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">La naturalesa del jo pensant. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">En aquest nivell es mantenen les tècniques del dubte i la hipòtesis del geni maligne per analitzar la cosa pensant tot cercant el que té d’indubtable. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA;">Passem, doncs, als atributs de l’ànima, i vegem si n’hi ha cap que sigui en mi. Els primers són nodrir-me i caminar; però, si és cert que no tinc cos, també ho és que no puc caminar ni nodrir-me. Un altre és sentir; però no es pot sentir sense el cos i, a més a més, en altres temps m’ha semblat haver sentit en somnis moltes coses que en despertar m’he adonat que no les havia sentides realment. Un altre és pensar, i trobo aquí que el pensament és un atribut que em pertany; només ell no pot ser separat de mi. //<span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Italic; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 11.0pt;">Sóc, existeixo //<span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA;">, això és cert, però quant <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri; mso-fareast-theme-font: minor-latin;">de temps? <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Línia 350 – 375 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">L’ànima és més fàcil de conèixer que el cos. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">L’afirmació de Descartes permet concloure l’existència de l’ànima com a cosa pensant, però no l’existència del cos. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA;"> és cert que aquestes mateixes coses que suposo no ser en absolut, perquè em són desconegudes, tampoc no són, en efecte, diferents de mi, que em conec. No en sé res; ara no discuteixo això; només puc jutjar les coses que conec; <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA;">sé que existeixo, i busco saber què sóc, ja que sé que sóc. Ara bé, és ben cert que el coneixement del meu ésser, considerat precisament així, no depèn de les coses, l’existència de les quals encara m’és desconeguda; i, consegüentment, no depèn <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri; mso-fareast-theme-font: minor-latin;">de cap de les que jo puc fi ngir en la meva imaginació. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Línia 380 – 400 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;"> L’acte de pensar segons Descartes. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;"> L’acte de pensar inclou diverses modalitats: dubtar, entendre, concebre afirmar, negar, voler, no voler, imaginar, sentir. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri;">Descartes descriu aquesta consciència subjectiva, sense aportar cap judici sobre la validesa dels seus objectes. <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman';"> || <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA;">Però què sóc, doncs? Una cosa que pensa. Què és una cosaque pensa? És una cosa que dubta, que entén, «que concep», que afirma, que nega, que vol, que no vol, que també imagina, i que sent. No és poc, sens dubte, si totes aquestes coses pertanyen a la meva naturalesa. Però, per què no hi <span style="font-size: 10pt; mso-fareast-font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Regular; mso-ansi-language: CA; mso-ascii-theme-font: minor-latin; mso-hansi-theme-font: minor-latin; mso-ascii-font-family: Calibri; mso-hansi-font-family: Calibri; mso-fareast-theme-font: minor-latin;">haurien de pertànyer? <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;"> || EQUIP 2: Maria Ferres, Marta Bleda i Paula Antonell Capítol/línia || Tema/tesi || Comentari || Text || Línia 420 - 440 || L’ànima és més fàcil de conèixer que els objectes dels sentits. ||  Descartes fa un advertiment d’ordre psicològic: al meu esperit li costa acceptar el rigor de les raons; pot difícilment trencar amb els seus prejudicis i les seves imaginacions. || // Conec i comprenc més clarament aquelles coses l’existència de les quals em sembla dubtosa i que em són desconegudes que no pas aquelles de la veritat de les quals estic convençut, que em són conegudes, i que pertanyen a la meva pròpia naturalesa, en una paraula, jo mateix. // || Línia 440 - 480  || L’estudi d’un tros de cera || Amb aquest famós passatge del tros de cera, Descartes fa una vertadera marxa enrere. L’esperit del lector està convençut per l’ordre cartesià de les raons, però no està totalment persuadit de la necessitat de dubtar de tot. Continua creient en l’existència dels objectes sensibles. Per això Descartes analitza una de les coses materials “que vulgarment creiem conèixer amb més facilitat”. || // Considerem un tros de cera que acaba de ser tret del rusc, i que encara no ha perdut la dolçor ni la olor. Si mentre estic parlant, algú s’atansa al foc, el sabor s’exhalaria i la olor s’evaporaria... tindríem la mateixa cera? Hem de reconèixer que si. I què és allò que coneixem amb tanta distinció en aquell tros de cera? No pot ser res del que observem amb els sentits ja que tot el que percebem amb ells ha canviat. Dedueixo que aquesta cera no era aquesta olor, ni aquesta forma; sinó era només un cos que s manifestava sota unes formes i ara sota unes altres. // || Línia 480 - 500  || Només es pot entendre amb l’enteniment || Descartes Medita sobre la percepció del tros de cera. Es pregunta com adquirim un coneixement de la realitat i defensa que coneixem la realitat per l’enteniment i no pels sentits ni l’ imaginació. Amb el tros de cera exemplifica que cada objecte és conegut només per l’enteniment i que la seva percepció no és d’ordre sensible, sinó una inspecció de l’esperit. || // Si la cera pot canviar d’extensió, no puc comprendre el tros de cera amb l¡imaginació. Però, que és aquest tros de cera que només pot ser comprès per l’enteniment o l’esperit? És el mateix que veig, toco i imagino; el mateix que he pensat que era des del començament. Però la seva percepció mai ha sigut una visió ni un tacte; sinó una inspecció de l’esperit. // || Línia 500 - 520  || “ Veig cera” és un judici. ||  L’afirmació “veig cera” no remet a un objecte material dubtós, sinó a una inspecció o examen de l’esperit. L’única certesa és que jo penso i que jo jutjo. || // Quan diem “veiem” si és present, i no pas “jutjem” que és el mateixa pel fet que té el mateix color i figura, voldria gairebé concloure que es coneix la cera per la visió i no per l’ inspecció de l’esperit. // || Línia 520 – 540 ||  Cera inexistent, esperit existent. ||  De la mateixa manera, realment n o veig homes que passen, sinó que veig barrets i capes. L’afirmació, vertadera o falsa, que passen homes no és pas una percepció, és un judici del meu esperit. || // Quan distingeixo entre la cera i les seves formes externes, la considero nua; és cert que, per bé que s’hi pugui encara trobar algun error en el meu judici, amb tot, no la puc concebre d’aquesta manera sense un esperit humà  // || Línia 543-558 || L’existència de l’esperit humà || L’afirmació sobre el tros de cera només prova l’existència de l’esperit humà. Es tracta sempre i únicament d’afirmar la presencia del pensament. El dubte no arriba a afectar el pensament. Es pot posar en dubte el seu contingut, però no el fet del pensament, l’acte de pensar. Per això, el pensament(cogito) és la primera veritat del sistema cartesià i model de tota proposició vertadera. Estem tan segurs que és vertadera perquè és una proposició clara i distinta. || // Jo, que semblo concebre amb tanta claredat i distinció aquest tros de cera, no em conec a mi mateix, no tan sols amb més veritat i certesa, sinó amb molta distinció i claredat? Si jutjo que la cera és o existeix pel fet de veure-la, és molt més evident, que sóc o existeixo jo mateix. Ja que pot succeir que el que jo veig no sigui, en efecte, cera. També pot passar que jo no tingui ulls per veure res. Però no pot succeir que quan la veig, no sigui alguna cosa. // || Línia 575-585  || Coneixement del meu esperit || Segons Descartes, el coneixement del seu esperit, el jo com a subjecte, és anterior i més clar que el    coneixement de qualsevol de les coses exteriors que coneix, ja que el seu esperit és la condició que fa possible el seu coneixement. || // ...Com que ara ja sé de manera manifesta que els cossos no són pròpiament coneguts pels sentits o per la facultat d’imaginar, sinó només per l’enteniment, i que no els coneixem pel fet de veure’ls o tocar-los, sinó únicament perquè han estat entesos o compresos pel pensament.... // || Línia 624-637  || Les idees || La paraula idea no té aquí el sentit platònic de forma, sinó el sentit més simple i immediat de representació mental. En aquest sentit ell té la idea de Déu, la idea de taula...Tots aquests pensaments o representacions mentals ens remeten el pensament o cogito que els pensa. Però també fan referència a un objecte. El problema és determinar si aquest objecte existeix o és una il·lusió. La qüestió de la veritat de les idees és el tema d’aquesta tercera meditació. || // Certament, cap altra cosa sinó que les idees o els pensaments d’aquestes coses es presentaven al meu esperit. I encara ara no nego que aquestes idees no es trobin en mi(...)Pensava que la percebia molt clarament, tot i que vertaderament no la percebia gens, a saber que hi havia coses fora de mi, d’on percebia aquestes idees, i a les quals eren de fet semblants. // || Línia 663- 678  || Existència de Déu i que no sigui enganyador || Dubtar d’evidències matemàtiques molt simples, com per exemple, 2+3=5, és difícil en la pràctica, però teòricament és possible. Mentre no estigui segur que Déu existeix i que no és enganyador, Descartes pot dubtar de tots els objectes, incloses les evidències matemàtiques. Fins ara l’única veritat que es troba definitivament a l’abric del dubte és l’existència del subjecte personal. || // Ja que no tinc cao raó per creure que hi hagi un Déu enganyador i que jo no hagi considerat encara les que proven que hi ha un Déu, la raó de dubtar que depèn solament d’aquesta opinió és ben lleugera i metafísica. A fi de poder suprimir-la del tot, haig d’examinar si hi ha un Déu, tan aviat com se me’n presentarà l’ocasió; i, si trobo que n’hi ha un, haig d’examinar també si es enganyador. // || Línia 690  || Les idees no són falses || Parla de que les idees no poden ser falses si no les relaciones amb cap altra cosa. || // Si se les considera solament en si mateixes i no se les relaciona gens amb cap altra cosa, no poden, ser falses. // ||   Línia 713   || Hi ha tres tipus de idees || Hi ha tres tipus de idees les innates, que són les que tens un cop has nascut. Les adventícies que s’adquireixen amb el pas del temps, venen de fora. I les fictícies que son inventades per un mateix. || // D’aquestes idees, les unes semblen ser nascudes amb mi, les altres ser alienes i venir de fora, i les altres ser fetes i inventades per mi mateix. // ||  Línia 750   || Llum natural  || La llum natural es la facultat de jutjar bé i de distinguir el vertader del fals. Aquesta facultat es igual i comuna a tots els humans. || // Llum natural que em faci conèixer que és vertader. // ||  Línia 770   || Les sensacións provinens de l’exterior són poc fiables || La inclinacio que tenim a creare vertader tota sensación que prové de l’exterior és especialmente poc fiable. El suposat origen de les idees no és pas cap prova de la seva veritat. Es tracta d’una pista falsa i cal tractar el problema d’una altra manera. || // Trobo en el meu esperit dues idees del sol tot diferents: una té l’origen en els sentits, i ha de ser situada en el gènere d’aquestes que he dit ara fa poc que vénen de fora…  // || Línia 802  || Substancies, accidents o Deu. ||  Descartes es preocupa per el contingut representatiu de les idees, allò que la filosofia escolàstica tradicional anomena realitat objectiva de les idees. La idea de Deu te un contingut representatiu especial, representa un ésser infinit i perfecte. || // Una altra via per esbrinar si, entre les coses de les quals tinc en mi idees, n’hi ha algunes que existiesen fora de mi. A saber, si aquestes idees són solamente preses en tant que són certes maneres de pensar…  // || EQUIP_:Jennifer Alvarez, Lara Peña, Carla Gonzalez
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Cap 2
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;"> Cap 2 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;">
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;"> Cap 2 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;">
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;"> Cap 2 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;">
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;"> Cap 2 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;">
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;"> Cap 2 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman','serif'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: EN-US;">

Línia 820-826 || Principi de casualitat  || La realitat objectiva de una idea és allò que aquesta idea representa. Aquest principi ens diu que la causa d’una idea ha de tenir tanta o més realitat que l’efecte, per explicar l’existència i el contingut represetatiu de les idees. El que representa una idea és alguna cosa; és necessari que la causa d’aquest contingut sigui alguna cosa real que no tingui menys realitat que el contingut representatiu. || //Ara és una cosa es manifesta per la llum natural que cal que hi hagi si més no tanta realitat en la causa eficient i total que en el seu efecte: ja que d’on pot treure l’efecte la seva realitat si no és de la seva causa? I com podria comunicar-se aquesta causa si no la tingués en si mateixa?// || || Línia 844-850 || Principi de casualitat || La realitat formal de una idea és l’ésser real al qual ella representa. Allò que una idea representa, a seva realitat objectiva, remet a un ésser que en pugui donar compte, ja que apunta a una realitat formal. Descartes aplica el principi de casualitat a les idees i s’adona que jo no puc ser la causa de totes les meves idees. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">//...la idea de la claror, o de la pedra, no pot ser en mi si no hi ha estat posada per alguna cosa, que connté en ella si més no tanta realitat com la que concebo en la claror o en la pedra. Perquè, encara que aquesta causa no transmeti en la meva idea cap cosa de la seva realitat actual o formal, no cal, per això, que ningú no s’imagini que aquesta causa hagi de ser menys real...// ||  || Cap. 18 || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">L’obligació d’acceptar una realitat formal. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">L’objectiu és saber si existeix alguna idea o realitat objectiva de la qual m’obligui a acceptar l’existència d’una cosa real o formal que no sigui jo mateix o el meu propi pensament. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">//És, a saber, que si la realitat o eprfecció objectiva d’alguna de les meves idees és tal, que conegués clarament que aquesta mateixa realitat o perfecció no és en mi ni formalment ni eminentment, i que, per consegüent, no en puc ser per mi mateix la causa, d’això se’n segueix necessàriament que jo no sóc pas sol al món, sinó que hi ha alguna altre cosa que existeix i que és la causa d’aquesta idea; però, si no es troba en mi de cap manera aquesta idea, no tindré cap argument que em pugui convèncer i fer-me cert de l’existència d’alguna altre cosa que de mi mateix, perquè els he buscat tots acuradament i no n’he pogut trobar cap altre fins al moment present.// || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Línies 987-990 <span style="font-size: 12pt; font-family: 'Times New Roman'; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;"> || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">La realitat objectiva de la idea de Déu || Aquesta idea de Déu es podria considerar que és per perfeta i excepcional. El que es pregunta Descartes és que com pot tenir ell aquesta idea infinita si ell és una substància finita? <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Acaba dient que Déu es la causa de la idea. || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Pel nom de Déu entenc una substància infinita, eterna, immutable, independent, omniscient, omnipotent, i per la qual jo mateix i totes les altres coses que són han estat creades i produïdes. || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Línies 1006-1009 || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Idea de la finitud || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">La idea de la finitud es podria representar amb els nostres defectes. Aquesta idea segons Descartes, també ha estat posada en ell per Déu. || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Veig manifestament que es troba més realitat en la substància infinita que en la substància finita, i per tant que tinc d’alguna manera primerament en mi la noció d’infinit que de finit, és a dir, de Déu que de mi mateix. || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Línies 1009-1014 || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Primera prova de l’existència de Déu || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Aquesta primera prova de l’existència de Déu es resumeix Aixa: Dubto per tant déu existeix. || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: ES; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Com seria possi <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">ble que jo pogués conèixer que dubto i desitjo, és a dir, que em manca alguna cosa i que no sóc pas del tot perfecte, si no tingués en mi cap idea d’un ésser més perfecte que el meu, per comparació el qual jo conegués els defectes de la meva naturalesa? || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Línies 1050-1053 || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">La perfecció de Déu la tenim en potència. || En aquest fragment Descartes pensa en l’opció de que la perfecció de Déu pugui arribar a ser nostre en un futur. || <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: ES; mso-fareast-language: ES; mso-bidi-language: AR-SA;">Però també pot ser que sigui alguna cosa més que no m’imagiono, i que totes les perfeccions que atribueixo a Déu siguin en mi d’alguna manera en potència malgrat que no es produeixin encara i no es facin aparents per les seves accions. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Línia 1100-1106 || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">L’existència || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Descartes corrobora que ell no es propi de la seva existència amb l’afirmació de que si fos ell l’autor de si mateix, s’hauria fet Déu. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">//Si jo fos independent de tot altre i jo mateix fos l’autor del meu ésser, certament no dubtaria de cap cosa, no concebria més desitjos, i en fi, no em manaria cap perfecció; perquè m’hauria donat a mi mateix totes aquelles de les quals tinc un mi alguna idea, i així jo seria Déu.// || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Línia 1116-1125 || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Impossibilitat d’adquirir la idea de Déu || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Si ell mateix fos el seu creador, no s’hauria privat de les coses més difícils de aconseguir, com són les coses contingudes en la idea de Déu. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">//Si jo fos l’autor del meu naixement i de la meva existència, no m’hauria privat si més no de les coses que són de més fàcil adquisició, no m’hauria privat tampoc de cap de les coses contingudes en la idea que concebo de Déu, perquè no n’hi ha cap que em sembli de més difícil adquisició, i si n’hi hagués alguna, certament m’ho semblaria ja que experimentaria que la meva potencia s’hi acabaria, i no seria capaç d0arribar-hi.// || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Línia 1129-1138 || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Teoria continuada || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Aquesta teoria afirma que tots els essers provenim de Déu, que ell és el nostre creador, i no només això si no que també ens ha de mantenir, si no ningú podria sobreviure. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">//És necessari que Déu sigui l’autor de la meva existència. Perquè tot el temps de la meva vida pot ser dividit en una infinitat de parts, cadascuna de les quals no depèn de cap manera de les altres; i, així, del fet que he estat una mica abans, no se’n segueix pas que jo hagi de ser ara, si no es que en aquest moment causa em produeix i em crea, per així dir-ho, de bell nou, és a dir, em conserva.// || Línia 1169-1183 || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Progrés de l’infinit || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">El progrés de l’infinit és rebutjat perquè es necessari un inici i l’infinit cap enrere es impossible. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">//Si obté la seva existència d’alguna altra causa que no es ella, es preguntarà de bell nou, per la mateixa raó, d’aquesta segona causa, si ella es per si, o per altri, fins que gradualment s’arribi finalment a una darrera causa que resultarà ser Déu. I es molt manifest que en això no hi pot haver progrés a l’infinit, en vista que no es tracta aqui tant de la causa que m’ha produït abans com de la que em conserva en el moment present.// || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Línia 1192-1200 || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Unitat i simplicitat i Déu || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">La unitat, la simplicitat, i totes dues juntes, son les principals perfeccions de Déu i per tant són una prova de la seva existència i aquesta idea no a pogut ser posada en Descartes per cap altre motiu que no sigui la seva existència. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">//La unitat, la simplicitat, o la inseparabilitat de totes dues que son en Deu es una de les principals perfeccions que concebo que es en ell; i certament la idea d’aquesta unitat i conjunt de totes les perfeccions de Déu no ha pogut ser posada en mi per cap altra causa, de la qual jo no hagi rebut també les idees de totes les altres perfeccions// || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Línia 1210-1213 || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Déu la causa de l’existència dels homes || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Descartes pensa que només Déu a qui li deu la seva existència, no als seus pares ni avantpassats, ja que això nomes son teories inútils perquè nomes s’utilitza per preparar a la gent per l’argument cartesià. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">//Nomes del fet que existeixo i que la idea d’un esser sobiranament perfecte (es a dir, Déu) es en mi, l’existència de Déu es demostrada molt evidentment.// || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Línia 1215-1223 || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">La idea de Déu es innata || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Descartes diu que l’existència de Déu no és rebuda pels sentits, ni es producció del seu esperit, és a dir, la idea de Déu neix amb nosaltres || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">//La idea de Déu n l’he rebuda pas pels sentits, i ella no s’ha ofert a mi sense esperar-la, així com fan les idees de les coses sensibles, quan les coses es presenten o sembles presentar-se als òrgans exteriors dels meus sentits. Tampoc no es pas una pura producció o ficció del meu esperit; ja que no es en el meu poder disminuir-hi o afegir-hi alguna cosa. I per consegüent no resta cap altra cosa a dir, sinó que, com la idea de mi mateix, es nascuda i produïda des que jo he estat creat.// ||
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">**CAPÍTOL/LÍNIA** <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">**TEMA / TESI** <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">**COMENTARI** <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;"> || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">**TEXT** <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: 'Times New Roman'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;"> ||
 * Cap.16
 * Cap. 17
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Cap.20 || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">La realitat la composen dues substàncies || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Tot el que existeix realment es redueix a dues substàncies: cogitans, o ànima, i extensa, és a dir, el món material. || //La pedra és una substància, o bé una cosa que és capaç d’existir per si, ja que jo sóc una substància, tot i que jo sóc una cosa que pensa i no extensa, i que la pedra al contrari és una cosa que extensa i que no pensa.// ||
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Cap.21 || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Realitat del món exterior. || <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">La quesito sobre si hi ha alguna cosa més del jo mateix. En aquest cas Descartes, com tots els realistes, respon que sí. || //<span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">Pel <span style="font-size: 10pt; font-family: Calibri; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-language: ES-TRAD; mso-bidi-language: AR-SA;">que fa a les altres qualitats de les quals són comportes les idees de les coses corporsls, a saber, l’extensió, la figura, la situació, el moviment de lloc, és veritable que elles no són pas formalment en mi, ja que jo no sóc altre que una cosa que pensa; però com que són solament certs modes de la substància, i com que els vestits sota els quals la substància corporal se’ns apareix, i que jo també sóc jo mateix una substància, sembla que puguin ser contingudes en mi eminentment. // ||
 * Capítol 22
 * Capítol 23
 * Capítol 23
 * Capítol 27
 * Cap.30
 * Cap. 31
 * Cap. 32
 * Cap. 34
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Cap.35
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Cap.36
 * <span style="font-size: 10pt; color: black; font-family: Calibri; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: CA;">Cap.37

//__Resum línies 1226-1608__//
 * GRUP 6: ROCKKO HERNANDO, ALBERT MOLINA, MARIO LLORET**
 * ** LÍNIA ** || ** TEMA / TESI ** || ** COMENTARI ** || ** TEXT ** ||
 * 1227 i 1228 || Principi de causalitat, existència de Déu || Descartes demostra l’existència de Déu explicant que Déu ha sigut el que li ha introduït aquesta ideologia, igual que fa un obrer quan imprimeix la seva obra. || // “Déu hagi posat en mi aquesta idea per ser, com la marca d’un obrer que imprimeix en la seva obra.” // ||
 * 1244-1246 || Existència de Déu || Torna a fer referència a Déu dient que la seva naturalesa no seria com és, gràcies a ell, Déu. || // “Reconec que no seria possible que la meva naturalesa fos tal com és, és a dir, que tingués en mi la idea d’un Déu, si Déu no existís veritablement.” // ||
 * 1263 i 1264 || Felicitat, contemplació de Déu. || S’explica que la felicitat consisteix en la contemplació de Déu, i els seus meravellosos atributs. || // “La felicitat consisteix en la contemplació de la Majestat Divina.” // ||
 * 1285 i 1286 || Dualitat humana. || Es parla sobre el cos (físic) i l’esperit humà. || “La idea que tinc de l’esperit humà és incomparablement més distinta que cap cosa corporal.” ||
 * 1300-1302 || Déu no enganya. || A través d’una explicació es demostra que Déu no enganya. || // “És impossible que mai m’enganyi (Déu), ja que en tot frau i engany s’hi troba alguna forma d’imperfecció.” // ||
 * 1308-1312 || Poder de jutjar, rebut de Déu. || Descartes diu que experimenta un poder de jutjar, rebut evidentment de Déu i que, per tant, no es pot equivocar al jutjar, si s’usa com cal. || // “Experimento en mi mateix un cert poder de jutjar, la qual cosa sens dubte he rebut de Déu, de la mateixa manera que totes les coses que posseeixo, i, com que ell no voldria enganyar-me, és cert que no me l’ha donat tal que pugui errar mai, si l’usés com cal.” // ||
 * 1334 i 1335 || L’error és un defecte, una senyal d’imperfecció. || Descartes argumenta que l’error l’entén com un error, com una imperfecció || // “L’error no és pas una cosa real que depèn de Déu, sinó que és solament un defecte.” // ||
 * 1344-1347 || L’error és una privació d’alguna cosa que hauria de tenir. || Explica que l’error no és només un defecte, sinó que és la prohibició de tenir alguna cosa. || // “L’error no és una pura negació, és a dir, no és pas el simple defecte o mancança d’alguna perfecció que no m’és donada, sinó més aviat una privació d’algun coneixement que sembla que hauria de posseir.” // ||
 * 1366-1370 || És impossible comprendre les intencions de Déu. || Argumenta que com que els seus coneixements són finits, no pot arribar a conèixer les intencions de Déu, ja que la seva naturalesa és infinita, immensa. || // “Ja que la meva naturalesa és extremadament feble i limitada, i, al contrari, que aquesta de Déu és immensa, incomprensible i infinita, no tinc cap pesar de reconèixer que hi ha una infinitat de coses en el seu poder, les causes de les quals sobrepassen la capacitat del meu esperit.” // ||
 * 1394-1397 || Examen de l’enteniment. || Descartes explica que depèn de dues causes, el conèixer que hi ha en un mateix. || // “Trobo que depenen del concurs de dues causes, a saber, del poder de conèixer que és en mi, i del poder d’elegir, o del meu llibre albir.” // ||
 * 1456-1462 || Ni l’enteniment ni la voluntat són causes de l’error. || Ni la potència del voler ni la del concebre són causes de l’error, segons Descartes. || // “Reconec en mi que ni la potència de voler, la qual he rebut de Déu, no és en si mateixa la causa dels meus errors, perquè és molt ampla i molt perfecte en la seva espècie; ni tampoc la potència d’entendre o concebre: perquè no concebent res sinó per mitjà d’aquesta potència que Déu m’ha donat per concebre, sens dubte tot el que concebo ho concebo com cal, i no és possible que m’equivoqui en això.” // ||
 * 1508-1513 || Practicació del dubte metòdic. || Descartes explica que arribar a la veritat a través de l’atzar és sinònim d’equivocació || // “Si em determino a afirmar una cosa o a negar-la, aleshores no em serveixo més com cal del meu lliure d’albir; i, si afirmo el que no és cert, és evident que m’equivoco; fins i tot també, encara que jutgi segons la veritat, això no s’esdevé sinó per atzar, i no deixo pas d’errar, i usar malament el meu lliure albir.” // ||
 * 1547-1553 || Déu no condemna a l’error || Argumenta Descartes sobre que Déu, ésser bondadós, no pot haver creat el mal. Ell (Descartes) creu que és ell qui moltes vegades va equivocat, és a dir, no és culpa de Déu. || // “No és pas una imperfecció de Déu que m’hagi donat la llibertat de donar el meu judici, o de no donar-lo, sobre certes coses de les quals no ha posat un coneixement clar i distint en el meu enteniment; però, sens dubte, és en mi una imperfecció, que jo no uso pas bé, i que dono temeràriament el meu judici sobre les coses que no concebo sinó amb obscuritat i confusió.” // ||
 * 1604-1608 || Arribar al coneixement cert. || Descartes explica com evitar les errades, per tal d’arribar a un coneixement cert. || // “Si aturo suficientment la meva atenció sobre totes les coses que concebré perfectament, i si les separo de les altres que no comprenc sinó amb confusió i obscuritat, certament arribaré al coneixement de la veritat.” // ||