Parmènides

Recollint la contraposició de Xenòfanes de Colofó entre certesa i opinió, considera que l'únic camí per arribar a la veritat és la raó. El que ens ofereixen els sentits són pures aparences: només des de la raó podem entendre l'autèntica naturalesa de les coses. Fou alumne de Xenòfanes, mestre de Zenó d'Elea i, sembla, mestre de Melissos. Considerat per molts el seu més important membre, Parmènides pertany a l'escola d'Elea. Era fill de Pirres, i havia nascut a la colònia d' Elea a la Magna Grècia, que havia estat fundada poc temps abans. Era d'una família rica. Plató diu que va anar a Atenes als 65 anys acompanyat de Zenó (de 40 anys) i es va fer amic de Sòcrates, que era llavors força jove. Això hauria passat vers l'olimpíada 80 o la 81. Eusebi diu que va florir a l'olimpíada 80. Alguns autors el fan membre de l'escola pitagòrica, però se'l considera generalment entre els eleàtics. Va deixar diverses lleis pel govern de la seva ciutat natal.

Va desenvolupar les seves idees en un poema didàctic en vers hexàmetre titulat en llatí //De Natura//, uns fragments del qual es conserven. Partint de la màxima "L'ésser és i el no ésser no és" desenvolupa una teoria de l'ontologia que ha perdurat segles. Segons ell l'ésser, per definició, ha de ser únic, perquè si hi hagués dos éssers (o més) entre ells, per a distingir-ne un de l'altre, caldria que enmig hi hagués el no ésser, cosa impossible perquè el no ésser no és (no existeix). Pel mateix motiu l'ésser ha de ser infinit, il·limitat, o estaria envoltat pel no ésser. Igualment ha de ser etern, ja que si deixés de ser ésser seria no ésser, absurd lògic. Aquesta eternitat i immutabilitat de l'ésser li fa dir que tots el canvis són fruit de l'engany dels sentits, canvien les coses singulars però no la substància, l'ésser. Plató recollí aquesta doctrina, radicalment oposada a la d'Heràclit.