Pi,+fe+en+el+caos-+crítica

__La crítica de la pel·ícula,__ per Xavier Criado, Albert Viader, Sara Cañas i Júlia Rubio

// Tot i que la trama del film es desenvolupi dins l’inextacte món de les equacions matemàtiques, podem asegurar que no fa falta ser un geni d’aquesta matèria per apreciar la gran rellevància que aporta. // // A l’obra coneixem a en Max Cohen, un brillant i solitari geni matemàtic que té ànsies per descobrir l’ordre darrere del imprevisible rumb de la borsa de valors. Una troballa porta a en Max al límit de la bogeria al intentar trobar aquest cert ordre. // // Aquesta simple història amaga, en realitat, una de les més prodigioses qüestions de la naturalesa humana que qualsevol altre film hagi reproduit durant molt de temps. L’ambientació natural i les actuacions convincents resalten el diseny realista, fent èmfasi sobretot a les reaccions dels personatges davant d’algunes de les situacions. Convé saber que la cinta està gravada en blanc i negre en la seva totalitat per endinsar l’espectador en el viatge emocional del protagonista. // // Darren Aronofsky, el director, ha escollit súbitament un camí diferent per sobre de la convencional paranoia visual per aquest film. Aquesta obra camina en una fina i perillosa línia entre l’art visual i el morbo, però troba el balanç perfecte entre expressió i coherència. // // Una de les queixes que se’ns poden acudir és, per exemple, que els temes que exposa es mostren de forma ambigua i insatisfactòria (què va descobrir realment el protagonista? Quin és el punt de gir que fa que la trama avanci?). Potser l’intenció del director i els guionistes era plantejar qüestions que l’ésser humà pot descobrir puntualment, però no amb molta freqüència. // //Però la pel·lícula funciona molt bé per sí mateixa. La mitjana de nota que li otorguem és un 6.8. //